Kaoru.dono...
Eh?
Spomínaš si?
Na to, keď sme sa po prvýkrát stretli.
A...áno.
Aby som bola úprimná, nepáčil si sa mi.
Už dávno predtým, než sme sa stretli.
Ale po tom, čo ťa Aoi-sama stretla...
Veci, na ktoré myslela...
Čo cítila...
Čo chcela... zdalo sa mi, že som pochopila...
To znamená, nech sa stane čokoľvek... budem ťa brániť!
Toto bolo pred Kaoruho izbou.
Čo je? Čo sa stalo?
Oniichan niekam išiel?
Neviem...
Čo tým myslíš, že nevieš?
Neviem znamená, že neviem!
Čo tá neúprimnosť v tvojej odpovedi?!
Aká neúprimnosť?
Hovorím neúprimnosť, lebo to je neúprimnosť!
Čože?!
Prestaňte, obe!
Saionji-san.
Vzhľadom na ten odkaz si myslím, že sa nemusíme znepokojovať...
Čo tým myslíš, "nemusíme znepokojovať"?
Čo si Kaoru o sebe myslí...
Chceš tým povedať, že Hanabi-sama urobil niečo zlé?
Presne tak. Už si spokojná?
Ako môžeš niečo také povedať?
Oh... ty si naozaj odišiel onnichan!
Toto miesto...
Kaoru-sama!
Kaoru-sama... Kaoru-sama...
Chvalabohu. Myslel som, že sa ti niečo stalo.
Miyabi-san.
Ospravedlňujem sa za to, čo som povedala, boli to nezmysly.
Ďakujem ti.
Nie...
Aoi-chan... stalo sa niečo doma?
Nie. Doma je všetko v poriadku.
Tak prečo...
Môžeme sa ísť prejsť?
Iste... mám ešte nejakú prácu, nemohla by som ísť s vami...
Ešte raz ti ďakujem.
Poďme, Kaoru-sama.
Hej.
Vždy som sa s tebou rada prechádzala.
Naozaj?
Ach...Kaoru-sama, pozri...
Je rozkošná. A aké ma nafúknuté líčka...
Je tu je svätyňa...
Hej.
Tu dáva boh dohromady osudy.
Naozaj, všetko sú to príbehy o vzťahoch.
Je výborný...
Hej.
Ale?
Ten strom...
Aoi-chan... tu som už predtým bol.
Áno. Toto je miesto, kde sme sa po prvýkrát stretli.
Vtedy, keď som ťa uvidela...
...zľakla som sa ťa.
Ako to povedať... mal si taký nepreniknuteľný výraz tváre.
Vážne bezvýrazný.
Ale o to väčšmi som bola prekvapená, keď sme boli spolu v lese...
Počkaj...Kaoru-sama!
Hej, Kaoru-sama!
Skutočný Kaoru-sama bol otvorený a hravý.
Kaoru-sama, ty beťár!
Si v poriadku, Aoi-chan?
To bolí...
Naskoč si... Aoi-chan.
Bol si skutočne jemný a fascinujúci človek.
Rýchlo.
Dobre.
Keď som ťa po prvýkrát uvidel, Aoi-chan...
Bol som trochu nervózny.
Nervózny?
Hej.
Mala si také jemné vlásky a celá si bola roztomilá...
...ako bábika.
Bolo zábavné pozorovať také dievčatko... ako sa smeje a bojí...
Preto si okolo mňa vždy tak šaškoval...
Prepáč...prepáč...
Vtedy som sa naozaj bavil.
Bol si vždy taký aktívny.
Preto, lebo som sa doma nemohol hrať...
Ah... Kaoru-sama!
Preto som vtedy...
Zobuď sa...
Čo je?
Nie... nič.
Je obrovský...
A... presne tak.
Tu to niekde musí byť.
Ah, tu je to Aoi-chan...
Naozaj...
Postav sa sem, Aoi-chan.
Prečo... Kaoru-sama?
Vydrž chvíľu.
Ja nechcem... máš zase žabu?
Nie... toto!
To je krásne! Ukáž mi to, Kaoru-sama!
Neukážem, ak nebudeš stáť.
Toto je môj najvzácnejší poklad.
Toto je Aoi-chanina čiarka a toto moja.
Som vyšší!
Čo?! Zmeraj to ešte raz, Kaoru-sama!
Nie.
Nie... urob to ešte raz!
Hneď na druhý deň... sme sa rozdelili...
Kaoru-sama!
Aoi-chan.
Kaoru-sama, nechcem, aby si odišiel.
Prepáč...
Ty to chceš, Kaoru-sama? Nechceš byť s Aoi?
To nie je pravda. Aj ja chcem byť s Aoi-chan.
Tak potom zostaň.
Ani ja sa nechcem vrátiť.
Ale...
Aoi-chan.
Požičiam ti to.
Ale... to je Kaoru-samov najvzácnejší poklad...
To je v poriadku... vrátiš mi ho, keď sa znova stretneme...
Presne tak. A potom sa znova odmeriame.
Dobre?
Rozumiem, Kaoru-sama!
Je to sľub.
Hej.
Ten kľúčik... patril mojej matke.
Bol to kľúč od jej šperkovnice.
Tá skrinka zhorela spolu s mojimi spomienkami.
Kaoru-sama.
Priniesla som ti späť tvoje vzácne spomienky, na ktoré si zabudol.
Ďakujem, Aoi-chan. Preto, lebo si si nechala ten kľúč, vrátili sa mi spomienky na matku.
Kaoru-sama...
Som rada, že som ťa stretla, Kaoru-sama.
Som rada, že prvý človek, do ktorého som sa zamilovala je Kaoru-sama..
Aj ja.
Vrátim sa zajtra ráno.
Aoi-chan... to je...
...až do rána...
My dvaja...
Ja...
A...prepáč.
Nie, neospravedlňuj sa...
Aha...
Vieš, Aoi-chan...
Áno?
Podáš mi sójovú omáčku?
Hej, nech sa páči.
Ďakujem.
Je to trochu ďaleko.
Hej, ďaleko...
Kaoru-sama?
Áno.
Nechceš si sadnúť vedľa mňa?
Iste.
Asi takto sa cítia mladomanželia.
Naozaj?
Mladomanželia... to znamená...
Kaoru-sama...
Áno?
Čo to robíš?
Prepáč. Neuvedomila som si...
Hľadela som na tvoju tvár a tak neviem prečo, ale...
Ako si to vedela?
Práve som myslel na to, aké by bolo milé, keby si to urobila.
Naozaj?
Hej.
Potom...
Je to dobré.
A čo tak toto?
Neuveriteľné... zase si uhádla.
To naozaj na mne vidieť, čo si myslím?
Nie, to nie...
Ale keď sa na teba pozriem, jednoducho to viem.
Rada sa na teba pozerám, keď si šťastný... alebo premýšľaš...
Ale najradšej mám, keď sa usmievaš.
Aoi-chan...
Najedol si sa?
Som plný...
Bolo to veľmi dobré.
Keď na mňa budeš stále hľadieť, sprotiví sa ti to...
Nie, tvár niekoho, koho mám tak rada sa mi nikdy nesprotiví.
To je pravda.
Mali by sme sa ísť okúpať.
Aoi-chan, choď prvá.
Kaoru-sama.
Hm?
Nechceš ísť so mnou?
Idem.
Môžem ísť k tebe?
Iste.
Vedela som, že máš široký chrbát...
Naozaj?
Môj sen sa splnil.
Sen?
Vždy som ti chcela takto umývať chrbát.
Prepáč. Nie je to nič príjemné na pohľad.
To je v poriadku. Vôbec mi to nevadí.
Ja...
Bolia ťa jazvy...?
Hej... z času na čas.
Aj tak je to zázrak.
Vtedy v byte... keď si ma objala...
Bolesť trocha ustúpila.
To ty si ma postupne vyliečila.
Aoi-chan?
Aoi...
Aoi má mnoho snov...
Ako... chystať večeru a kúpeľ, kým sa vrátiš domov z práce...
Povedať "vitaj", keď sa vrátiš...
Sedieť na verande a jesť spolu koláčiky, čo som pripravila...
Masírovať ti plecia, keď si unavený...
Sedieť v kotatsu, keď je chladno. (kotatsu je stôl s ohrievačom)
Ale najväčší Aoin sen je byť tvojou...
Byť tvojou ženou...
Kaoru-sama!
Nedokážem si viac predstaviť svet bez teba.
Prosím... dovoľ mi zostať s tebou.
Prosím... Kaoru-sama.
Čo sa stalo?
Zásnuby?
Presne tak.
Je to syn úspešnej obchodnej spoločnosti v Amerike. Má postavenie a nenašiel som na ňom nič proti.
Včera som sa s ním stretol. Má dobré spôsoby a vyzerá, že je to dobrý chlapec.
Ako tvojmu partnerovi mu nič nechýba.
Preto som už dohodol deň zásnub...
Ale, otec! O tom som nič nevedela!
Okrem toho, v mojom srdci je Kaoru-sama...
- Aoi! -
Tento sobáš je síce pre dobro rodiny Sakuraba, ale...
...okrem toho chcem, aby si bola šťastná.
Ak je to tak... ak máš na mysli moje šťastie... mala by som zostať s Kaoru-samom...
Už nie si dieťa!
Ten muž nie je viac členom rodiny Hanabishi!
Je to iba obyčajný človek, ktorý stratil meno Hanabishi!
S ním by si nemohla byť šťastná.
Zabudni naňho.
Doteraz som to toleroval, ale tomu je koniec, rozumieš?
Ja nechcem.
Nemôžem.
Nemôžem ísť na tie zásnuby!
V tom prípade... neopustíš tento dom!
Čakaj, otec!
Aoi-sama, možno by si sa ním mohla aspoň stretnúť...
Nie, nechcem sa s ním stretnúť.
Máš niečo v pláne?
Aoi-sama...
Ak sa zúčastním tých zásnub... už sa nikdy nebudem môcť stretnúť s Kaoru-samom.
Budem si musieť vziať niekoho iného.
Ja...ja som Kaoru-samova žena!
Aoi-sama... chceš sa vzdať rodiny Sakuraba?
Ak áno... tvoj otec sa nahnevá a už nebudeš vítaná v jeho dome.
Aj tak sa nebudeš môcť stretnúť s Kaoru-donom!
Rozumiem...
Ale mám jedno želanie...
...predtým ...chcem ešte raz...
Tak je to teda.
Prepáč, že som ti to nepovedala...
Milujem ťa, ale spôsobujem ti samé problémy...
Aoi-chan...
Ale keď som ťa zas stretla, uvedomila som si...
...kam skutočne patrím.
Aoi patrí Kaoru-samovi.
Preto...
Nechcem sa s tebou rozlúčiť!
Nedovolím ti odísť.
Aoi-sama a Koru-dono už určite odišli.
Chrániť Aoi-samino šťastie... je moja úloha.
Stačilo.
Takto je to najlepšie.
Aoi-sama!
Kaoru-dono!
Ako to...
Aoi-sama...
Čo sa teraz stane?
Neboj sa. Určite sa vrátia.
Naozaj?
Ai Yori Aoshi Aoi
Navždy, navždy spolu.